STOLTHET OCH FÖRDOM
Två herrar och en dam väntar på er i sällskapsrummet.
Den ene herrn är mr Darcy.
Tack, jag kommer med detsamma.
Mr Darcy...!
- Har ni väntat länge? - Inte alls.
Tillåt mig presentera min syster - Georgiana.
Miss Elizabeth Bennet.
- Jag har hört så mycket om er. - Detsamma.
Mr Bingley är här. Han ville träffa er han med.
- Får jag kalla hit honom? - Gärna, det ska bli roligt.
Det sägs att ni älskar musik och spelar mycket bra.
Jag spelar inte särskilt bra, men visst älskar jag musik.
Jag hoppas få höra er spela och sjunga. Min bror har berömt er.
Det ska ni få-
- men jag varnar er. Er bror har överdrivit min förmåga.
Nej, det är omöjligt.
Han talar alltid sanning. Möjligen är han lite överseende mot mig ibland.
- En idealisk äldre bror. - Bättre och snällare finns inte.
Jag blir avundsjuk. Jag har ingen bror, bara fyra systrar.
Jag fick aldrig nån syster.
Miss Bennet! Tänk att ni befann er mindre än en mil från Pemberley...!
- Ni ser ut att må bra. - Bara bra, tack.
- Och era föräldrar? - De mår bra de med.
Är alla era systrar kvar på Longbourn?
Alla utom en, den yngsta är i Brighton.
Det är alltför länge sen jag hade nöjet att tala med er.
- Flera månader. - Åtta månader, minst.
Vi har inte träffats sen den 26:e november, på balen på Netherfield.
Månaderna i Hertfordshire var den lyckligaste perioden i mitt liv.
Min syster har något att be er om.
Min bror och jag skulle känna oss hedrade-
- om ni, er moster och morbror ville äta middag med oss i morgon kväll.
Tack, mer än gärna. Jag vet att mr och mrs Gardiner inte är upptagna.
- Får vi höra er spela? - Ja, om ni verkligen vill.
Utsökt...!
- Mer, ni spelade så vackert. - Det var varken vackert eller troget.
Ni såg säkert att jag fuskade på de svåra ställena.
- Vilket underbart instrument. - Jag fick det av min bror, oförtjänt.
Ni har säkert förtjänat det. Er bror tycker ju det, och han är ju ofelbar.
Nu är det er tur, jag insisterar.
Inför så många människor? Spela törs jag, men inte sjunga.
- Är soldaterna kvar i Meryton? - Nej, de är i Brighton hela sommaren.
- Ett hårt slag för er familj. - Vi överlever.
En viss herres frånvaro borde ha känts särskilt smärtsam.
Vem skulle det vara?
Jag har förstått att vissa damer har varit svaga för mr Wickham.
Förlåt, jag glömde vända blad åt er.
Eliza Bennet såg gräslig ut. Hon har förändrats måttlöst sen i vintras.
Brun och väderbiten, vi kände knappt igen henne. - Gjorde ni, mr Darcy?
Jag såg bara att hon var solbränd. Det blir man av att resa sommartid.
Jag har aldrig funnit hennes ansikte vackert.
Hennes drag saknar skönhet, hyn saknar lyster.
Tänderna går väl an, skulle jag tro, men de är inget utöver det vanliga.
Och ögonen, som någon gång beskrivits som vackra-
-ser jag inget särskilt med.
Hennes självgoda utstrålning saknar stil, och blir därför olidlig.
Tänk att hon ansågs vara en skönhet i Hertfordshire...!
Jag minns vad ni, mr Darcy, sa efter en middagsbjudning:
"Hon - en skönhet? I så fall gäller väl hennes mor för geni."
Efter det steg hon tydligen i aktning.
Ett tag tyckte ni visst att hon var riktigt vacker.
Ja, men bara i början.
Numera räknar jag henne bland de mest bedårande kvinnor jag känner.
Nej, den gröna.
- Posten kom alldeles nyss. - Tack, Hannah.
En bra flicka, väldigt tjänstvillig.
Två brev från Jane...! Jag undrade just varför vi inte...
Det här gick till fel ställe. Hon hade slarvat med adressen.
Törs jag be er skjuta upp utflykten en stund?
Klart att du vill läsa breven. Vi hämtar dig om en timme.
Kära Lizzy, hoppas att resan blev angenäm.
Alla saknar dig, särskilt far.
Jag hinner knappt skriva, barnen tar all min tid-
-men gulliga är de.
Deras livsglädje är ofta större än mammas nerver tål.
Hon håller sig mest på sitt rum eller hos mrs Philips.
Kära Lizzy, sen jag skrev ovan- stående har det hänt nåt hemskt.
Bli inte förskräckt, alla mår bra.
Det jag har att berätta gäller stackars Lydia.
Det kom ett ilbud i går när alla hade gått till sängs.
Vad står på? Tänker de slå ihjäl oss i våra sängar?
Brevet var från överste Forster.
Lydia hade rymt till Skottland med en av hans officerare - Wickham.
Lydia?! Nu är det ute med oss!
Döm om vår förvåning och bestörtning-
- fast för Kitty var det tydligen inte helt oväntat.
Jag är mycket ledsen. Det är ett oklokt parti på ömse håll-
- men jag hoppas på det bästa. Vi har kanske underskattat honom.
Han är åtminstone inte girig. Far har ju inget att erbjuda honom.
Det stämmer, men hur kunde han?
Hon är dum nog att göra vad som helst-
- men kan Wickham älska Lydia, gifta sig med Lydia?
Jag vet en som det blir svårt att lämna.
Vi väntar dem hit från Gretna som man och hustru.
Jag måste sluta, mamma behöver mig. Jag skriver så fort jag vet mer.
Kära Lizzy, jag har dåliga nyheter.
Vi befarar något värre än ett oklokt äktenskap:
Att det inte blev av och att Wickham aldrig avsåg att äkta Lydia.
- Jag kan inte tro det om honom. - Det kan jag.
Stackars Lydia, dumma flicka...
Överste Forster litade inte på Wickham.
Hon var bara femton år.
Far och överste Forster har åkt till London för att leta efter dem.
Jag måste be er alla att resa hit så fort som möjligt.
Var är min morbror?
Förlåt, jag måste ofördröjligen hämta mr Gardiner.
Vad står på?
Låt mig göra det, eller skicka tjänsteflickan.
Ni mår inte bra. Jag kräver att ni stannar här. - Hallå!
Hämta mr och mrs Gardiner omedelbart. De gick mot... kyrkan.
- Ska jag kalla hit en läkare? - Nej, jag är inte sjuk.
Finns det något som kan ge en smula lindring?
Ett glas vin? Ni ser inte frisk ut.
Nej tack, det är inget fel på mig. Jag är inte sjuk.
Jag har just fått dåliga nyheter...
Förlåt.
Jag har fått brev från Jane. Det är lönlöst att dölja vad som hänt.
Min yngsta syster har lämnat alla sina vänner.
Hon har rymt-
- och lagt sitt liv i händerna på mr Wickham.
De rymde tillsammans från Brighton. Resten kan ni säkert räkna ut själv.
Hon saknar pengar och kontakter. Hon har inget som kan locka honom.
Jag hade kunnat förhindra det. Jag visste ju hurdan han var.
Hade jag talat om det, hade det aldrig hänt. Nu är det för sent.
Jag känner både sorg och bestörtning.
- Är det helt säkert? - Ja.
De lämnade Brighton i söndags kväll.
Spåren ledde till London. De har säkert inte rest till Skottland.
Vad har gjorts för att få tag i henne?
Far har åkt till London, Jane ber min morbror hjälpa till.
Jag hoppas vi kan åka genast, men vad kan vi göra? Ingenting.
Hur påverkar man en sådan karl? Hur ska man ens kunna hitta dem?
Jag har inget hopp alls. Hon är förlorad för alltid-
- och hela familjen får dela hennes fall och vanära.
Ni vill säkert att jag ska gå.
Jag befarar att min syster inte får nöjet att se er på Pemberley i dag.
Det stämmer. Var snäll och be miss Darcy om ursäkt.
Säg att vi måste resa hem omedelbart-
- men dölj den sorgliga sanningen så länge som möjligt.
Jag vet att den inte kan döljas länge.
Jag lovar att inte säga ett ord.
Jag har dröjt alltför länge. Jag går nu.
Adjö.
Nu får jag aldrig se honom mer.
Jag kan tro det om Wickham, men inte om Lydia.
Ända sen armén kom, har hon bara haft kärlek och officerare i huvudet.
Vi får inte tro det värsta. Det kan ju vara ett missförstånd-
- eller en tillfällig nyck som hennes vänner kan tysta ner.
Det är faktiskt möjligt.
Vem törs ha så nedriga avsikter mot en tös med vänner och beskyddare?
Det är inte värt risken.
Han tänker bara på sitt eget bästa.
Allt annat sätter han gärna på spel.
Vad tyst ni är! Jag hoppas verkligen att ni inte saknar miss Eliza Bennet.
Hur sa? Ursäkta mig.
- Har ni hört något? - Inte än, men nu är ju morbror här.
Far åkte till London i tisdags och resan gick bra.
Mor har frågat efter dig stup i ett. Hon vägrar lämna sitt rum.
Du ser blek ut, Jane. Du har fått gå igenom så mycket.
Skönt att du är här, Lizzy.
Lizzy...! - Käre bror, vi är förlorade!
Om mr Bennet hade tagit oss med till Brighton, hade det aldrig hänt.
Det är Forsters fel. De måste ha slarvat på något vis.
Lydia beter sig inte på det viset om man håller ögonen på henne.
Om Bennet duellerar med Wickham och dör, vad blir det av oss då?
Makarna Collins vräker oss innan han har hunnit kallna i sin grav.
Sen är det bara du som kan hjälpa oss, käre bror.
Lugn, det blir ingen katastrof.
Jag åker till London i morgon, så får vi diskutera nästa drag.
Om de inte är gifta får ni tvinga dem att gifta sig.
- Se till att Bennet inte duellerar. - Han har säkert inga sådana planer.
Wickham dödar honom om du inte kan avstyra det hela.
Tala om för honom hur sjuk jag är. Jag skälver i hela kroppen.
Jag har sån kramp i sidan, huvudvärk och hjärtklappning-
- att jag inte får nån ro vare sig natt eller dag.
Säg åt Lydia att inte köpa brudklänning utan att fråga mig.
Hon vet ju inte vilka affärer som är bäst.
Det blir säkert mycket skvaller.
Det har vi nog förstått allihop, Mary.
Vi måste badda varandras såriga hjärtan med systerskapets balsam.
- Skicka potatisen, Mary. - Förlåt...?
- Det kan jag göra. - Tack, Kitty.
Det var första gången jag hörde en vänlighet sen Lydia gav sig av.
Jag har inte gjort nåt, och Lydias tilltag är väl ingen katastrof.
Lydias olycka till trots bör vi dra följande lärdom:
Om en kvinna förlorar sin heder, är det för alltid.
En kvinnas goda rykte är lika ömtåligt som vackert.
Därför måste vi akta på hur vi beter oss mot de ovärdiga av motsatt kön.
Tack, Mary.
Jane... Berätta nu allt som jag inte redan har hört.
Vad sa överste Forster? Var det ingen som förutsåg rymningen?
Överste Forster misstänkte att Lydia var kär, men såg inget fel i det.
Det var mitt fel.
Det var jag som övertalade dig att tiga om Wickhams dåliga sidor.
Ingen annan misstrodde honom. Det var mitt fel.
Inte mer än mitt, eller mr Darcys och alla andra som Wickham lurade.
Du behöver inte känna skuld. Andra förtjänar att klandras, inte du.
Hon skrev ett brev till mrs Forster innan hon gav sig av.
"Kära Harriet, du kommer att skratta när du får veta var jag är."
"Jag skrattar åt tanken på din för- våning när du ser att jag är väck."
Jag ska till Gretna Green - med vem kan du nog räkna ut: min älskling!
Säg inget, jag vill överraska mina kära med ett brev från mrs Wickham!
Vilket skämt, jag skrattar så jag knappt kan skriva...!
Dumma Lydia, vilket brev vid ett sådant tillfälle!
Hon trodde tydligen att han ville gifta sig med henne.
Stackars far, det måste ha gjort ont.
Han blev chockad. Han fick inte fram ett ljud på tio minuter.
Mor blev hysterisk. Vi förstod ingenting.
Lady Lucas har varit så snäll. Hon erbjöd sig att hjälpa till.
Hon borde ha stannat hemma! Vad skulle hon kunna göra?
Låt henne njuta av vår olycka på avstånd!
Nu är du orättvis. Hon menade säkert väl.
Ja, det gjorde hon nog. Förlåt.
Jag kan inte hjälpa att jag...
Förstår du inte-
- att Lydias goda rykte inte är det enda som har blivit förstört?
Jag har dröjt alltför länge. Jag går nu.
Stig in.
Jag tänkte väl att du inte hade lagt dig än.
Jag har tänkt på vad du sa-
- att det är mer än Lydias rykte som är förstört.
Jag var arg och upprörd. Jag borde inte ha sagt det.
Du menar förstås att du och jag, och Mary och Kitty-
-har fått del av skammen-
- och att våra möjligheter till ett gott gifte har minskat dramatiskt.
Våra chanser har aldrig varit särskilt goda.
Nu är de obefintliga.
Ingen kommer att umgås med oss längre. Det förstod jag på mr Darcy.
Vet han vad som har hänt?
Han dök upp precis när jag hade läst ditt brev.
Han var ytterst vänlig och gentlemannamässig-
- men han gjorde klart att han hade bråttom därifrån.
Han kommer att undvika mig och be sin kamrat att undvika dig.
Jag har redan accepterat att mr Bingley har slutat uppvakta mig-
- och du har väl aldrig försökt fånga mr Darcys intresse?
Nej, aldrig.
Tror du han tänkte återuppta sin uppvaktning? Älskar han dig än?
Jag vet inte vad han tänkte för två dagar sedan-
- men nu kommer han och alla andra redliga män att sky oss som pesten.
Du milde, titta vem som kommer! Mr Collins...!
Honom får ni allt klara av själva.
Jag tänkte uttrycka mitt deltagande med er far och mor.
Far är fortfarande i London. Mor är för sjuk för att lämna sitt rum.
Jag känner mig kallad, både som släkting och präst-
- att uttrycka mitt medlidande med dem som drabbats av detta elände.
I nöden prövas vännen, brukar det ju heta.
Mrs Collins och jag lider med er i denna dystra situation-
- en stor olycka, ett sår som tidens gång inte kan läka.
Er systers frånfälle hade varit att föredra.
Saken förvärras ytterligare av att, som min kära Charlotte har antytt-
- er systers beteende tycks bero på att hon behandlats alltför släpphänt.
Själv lutar jag dock åt att hon är lättsinnig av naturen.
Hur som helst är det verkligen synd om er.
Tack för att ni...
Min åsikt delas av lady Catherine och hennes dotter-
-vilka av mig fått veta allt.
Även de anser att om en syster begår ett misstag-
- försämras även de övrigas framtidsutsikter.
"Vem", som lady Catherine hade vänligheten att säga-
- "skulle vilja befatta sig med en sådan familj?"
Det kan man verkligen fråga sig.
Just därför vore det kanske oklokt av er att stanna längre än så här.
Det har du nog rätt i, Elizabeth.
En präst kan inte vara nog försiktig-
- särskilt inte om man blivit tillsatt av lady Catherine de Bourgh.
Din omtanke hedrar dig.
Jag beklagar er alla djupt.
- Vilket kräk! - Han menar nog väl.
Knappast, han kom hit för att gotta sig åt vår olycka.
Det var snällt av honom att uttrycka sin medkänsla.
- Har han åkt sin väg? - För gott, skulle jag tro.
Moster Philips är här...!
- Hon har knappast goda nyheter. - Men mor blir nog glad.
Vilket elände...!
- Ligger er mor till sängs? - Nej, men hon lämnar inte sitt rum.
Ju mindre tjänarna hör desto bättre.
Låt mig träffa henne, fast några goda nyheter har jag inte.
Det går inte en dag utan att jag hör hemska saker om Wickham.
Han som alla höjde till skyarna och förälskade sig i-
- visade sig vara en skurk, en djävul med uppdrag att krossa oss.
Det sägs att han har satt sig i skuld hos varenda köpman i Meryton.
Det talas om spelskulder-
- om fylleslag där mer än skallar och möbler kommit till ohjälplig skada.
Utsvävningar, ränker, förförelser...
Det finns inte en handlardotter som han inte har antastat.
Och nu har turen kommit till vår kära dotter-
- men vi ska hitta honom och tvinga honom att äkta henne.
Jag misstrodde honom från första stund.
- Jag med. Jag varnade flickorna. - På tok för inställsam.
Men tror du att de lyssnade? Nu är vi förlorade allihop!
Min stackars, stackars Lydia...
- När åker vi till Hertfordshire? - Gå bort från fönstret.
Jag har en del affärer att klara upp först. Du vantrivs väl inte?
Jag längtar efter att få se mammas uppsyn, och mina systrars.
Kitty kommer att bli grön av avund. Vad jag ska skratta...!
Om vi gifter oss på Longbourn måste de vara tärnor allihop.
Kan vi inte ge oss ut på stan och visa oss på teatrar och fester?
Allt har sin tid. Du måste ha tålamod.
Tänk att jag har gjort nåt som ingen av mina systrar har gjort-
-trots att jag är yngst...!
Vi har fått brev från morbror Gardiner!
- Far kommer hem i dag. - Har han Lydia med sig?
De har inte hittat Lydia än. Morbror letar vidare på egen hand.
Vem ska då sätta press på Wickham så att han gifter sig med henne?
Vad ska det bli av oss?
Hämta luktsaltet. Det svartnar för ögonen!
Inte nu, Jane.
Mrs Younge?
Ska jag hämta pappa? Han har inte ätit sen han kom hem.
Det kan jag göra. Bär upp teet till mamma.
Jane, Elizabeth, Mary, Kitty...
Du ser så trött ut. Det måste ha varit smärtsamt.
Trösta mig inte - det är rätt åt mig.
Det var mitt fel. Det är inte mer än rätt att jag lider.
- Var inte så sträng mot dig själv. - Det är bra att få sona sina misstag.
Fast jag är inte rädd att duka under av skuldkänslor - de skingras snart.
- Tror du att de är kvar i London? - Ja, bättre gömställe finns inte.
Lydia har alltid längtat till London.
I så fall är hon väl nöjd nu. Hon lär få stanna ett bra tag.
Jag är inte arg på dig för att du fick rätt i vad du sa i maj.
Mot bakgrund av vad som skett, visar det hur klok du är.
Mamma väntar på sitt te.
Håller hon sig fortfarande en trappa upp? Det ger guldkant åt eländet.
En vacker dag gör jag likadant: Jag sätter mig i biblioteket-
-och gnäller så mycket jag orkar.
- Fast inte förrän Kitty har rymt. - Jag tänker inte rymma.
Om jag var i Brighton, skulle jag sköta mig bättre än Lydia.
Du kommer inte i närheten av Brighton, så det så.
Jag har äntligen lärt mig att vara försiktig.
Jag släpper aldrig en officer över tröskeln mer.
Inga fler baler för din del, såvida du inte dansar med dina systrar.
Du får inte ens gå ut-
- förrän du bevisar att du kan göra nåt vettigt tio minuter om dan.
Gråt inte, min vän.
Om du sköter dig i tio år, får du följa med till en militärparad.
Ska vi inte gå ut i kväll? Kan vi inte gå på teater?
Vad i hela friden gör han här? Vilket skämt...!
- Vem är det? - Det gissar du aldrig. Mr Darcy!
Tack, Hill.
Vad är det, Hill? Vill mrs Bennet oss något?
Vet ni att det kom ett ilbrev från mr Gardiner?
- När? - För ungefär en halvtimme sen.
Har det hänt nåt?
- Har morbror hört av sig? - Ja, jag har fått brev.
- Bra eller dåliga nyheter? - Vad tror du...? Läs själv.
Läs högt, jag vet knappt själv vad det går ut på.
"Käre svåger, jag har träffat Lydia och mr Wickham."
De har gift sig!
"De har inte gift sig, och tycks inte ha för avsikt att göra det"-
- "men om du går med på vissa villkor, borde det inte dröja länge."
"Du måste lova att Lydia får sin del av de 5000 som döttrarna får i arv."
"Vidare måste du, under din livstid, ge henne 100 pund om året."
- Så lite? Wickham har ju skulder. - Fortsätt.
"Mr Wickhams finanser är alltså inte så usla som folk tror."
"Det ser ut att bli pengar över till Lydia när skulderna är betalda."
- Det kan inte vara möjligt. - Fortsätt.
"Det blir bäst om bröllopet står hemma hos oss."
Då får Kitty inte vara tärna.
"Svara snarast möjligt och var tydlig beträffande ekonomin."
Hur kan han äkta henne för så lite?
- Han älskar henne på allvar...! - Tro gärna det, om det känns bra.
- Har du svarat? - Nej, men det måste jag, inom kort.
Och gifta sig måste de, trots att han är den han är.
Det är ofrånkomligt, men jag undrar över två saker:
Hur mycket har din morbror lagt ut för att ordna det här-
- och hur ska jag nånsin kunna betala tillbaka?
- Varför lät jag Darcy få reda på det? - Var inte orolig.
- Han missbrukar inte ett förtroende. - Nej, det är inte det som oroar mig.
- Vad är det, då? - Jag vet inte.
Han är nog glad att han kom undan. Han föraktar mig säkert.
Du varken sökte eller välkomnade hans kärlek.
Vad rör det dig om han slutar se upp till dig?
Jag vet inte. Jag kan inte förklara det.
Jag får nog aldrig se honom mer.
Jag står inte ut med att veta att han finns och att han ser ned på mig.
Översättning: Bo Wetter www.sdimedia.com